‫- פרק 6: שף הפנטום -‬
‫ישנתי יותר מדי!‬
‫תודה לך על הארוחה!‬
‫בוקר טוב, רין.‬ ‫-למה לא הערת אותי?‬
‫ניסיתי שלוש פעמים, אבל לא התעוררת.‬
‫אך הנחתי שאתה די מותש, ונתתי לך לישון.‬
‫לא אכפת לי כמה אתה מתחשב,‬ ‫נסה מחר ארבע פעמים.‬
‫זמן לאכול!‬
‫אתה אוכל?‬
‫אני רץ מרתון בשיעור השלישי. אני אתפגר‬ ‫אם לא אוכל.‬
‫טוב, אני אצא לדרך.‬
‫אל תשכח לקחת את הכלים כשתסיים.‬
‫מה אתה? אימא שלי?‬
‫תודה על הארוחה!‬
‫- מגרש השדים הכחול -‬
‫כל אחד מאיתנו נולד ונהנה מהחיים‬
‫זה מזל גדול למצוא קופסה שחורה במוח,‬ ‫או לא?‬
‫אז אנו נחצה את כל קווי הגבול‬
‫אז קדימה, היום הוא היום בו עלינו לפעול‬
‫אי אפשר לבלות כל יום רק בלהסתדר, לא ולא‬
‫עצור ובדוק איפה הזרם‬ ‫קדימה, ללא היסוס‬
‫אם אתה מרסן את רגשותייך‬
‫בשביל משהו בלתי מושג או מוגבל‬
‫אתה בדיוק כמו אותם המבוגרים שניסו‬
‫לדכא אותך בלי להבין‬
‫למרות שזו משאלת לב ריקה ובלתי מושגת‬
‫אף אחד לא יכול לכבות את האש הבוערת בלבך‬
‫גם אם הגשם השחור שיורד מהשמיים‬ ‫ימשיך לשטוף אותי‬
‫אני יכול להשתנות, ואני יכול לעשות זאת‬ ‫מרצוני שלי‬
‫זו הגאווה שיש לכולנו במקום שלנו‬
‫אל תכבו עדיין את האש בלבכם‬
‫אנו יכולים להתקדם הלאה והלאה‬
‫- חנות לסטודנטים -‬
‫הגעתי מאוחר מדי?‬
‫הוא שלי!‬
‫סוגורו?‬
‫היי, זה אתה, אוקומורה. לא נראה לי שנתקלנו‬ ‫אחד בשני בעבר.‬
‫היי.‬
‫מתי אתה מתכוון לשחרר? קדימה, תוריד את היד!‬
‫היי, לחמניית היקיסובה הזאת שלי!‬
‫תקשיב, תפסתי אותה קודם!‬
‫תירגע, אדון צעיר.‬
‫אתה מתנהג כמו ילד.‬
‫תקשיב, קונקומרו.‬
‫אומרים שטינות על אוכל יכולות להחזיק מעמד‬ ‫שבעה דורות.‬
‫אנו צריכים לשים לזה גבול כאן ועכשיו‬ ‫ולהימנע מכך!‬
‫מה, השם שלך הוא קונקומרו. קצת מוזר, לא?‬
‫היי, אני מדבר אליך!‬
‫איחרתי את המועד.‬ ‫-יוקיו!‬
‫ואתן...‬
‫אנו תלמידות שנה ראשונה בכיתה המיוחדת שלך‬ ‫למתקדמים... אני קשינו!‬
‫נישוואקי!‬ ‫-אומוטו!‬
‫איך אני יכול לעזור לכן?‬
‫טוב! חשבנו שזה עלול לקרות.‬
‫אז הכנו ארוחת צהריים במיוחד בשבילך!‬
‫קח את זה בבקשה!‬
‫היי, קודם את שלי!‬
‫על מה אתן מדברות? שלי ראשונה!‬
‫מה קורה שם?‬
‫המורה הצעיר שלנו די פופולרי.‬
‫בניגוד מוחלט לאחיו.‬
‫מה זה אמור להביע, קונקומרו?‬
‫היי, מתי נהייתם כל כך קרובים?‬
‫רין!‬
‫כרגע נזכרתי, אני אמור לאכול צהריים היום‬ ‫עם אחי.‬
‫סלחו לי בבקשה, גבירותיי!‬
‫בוא איתי!‬
‫זה זה היה, לעזאזל?‬
‫הודות לך, ניצלתי, רין...‬
‫הבנות האלה לא הכינו ארוחת צהריים‬ ‫במיוחד בשבילך?‬
‫לא לא יכולת פשוט לאכול אותן? איזה בזבוז!‬
‫אני לא יכול לאכול שלוש ארוחות בבת אחת,‬ ‫ואם הייתי בוחר באחת, האחרות היו נעלבות.‬
‫וואו, תראה את מנות האלה! קפיטריה‬ ‫עם לובסטר בתפריט!‬
‫אתה מקשיב לי, רין?‬
‫זה פשוט מטורף! צרפתי, סיני, איטלקי...‬ ‫יש להם הכול!‬
‫אקדמיית צלב האמת היא בית ספר למיוחסים.‬
‫אז אני משער שזה אומר שאני‬ ‫במעמד הגבוה עכשיו.‬
‫אתה קונה את כרטיס הארוחה שלך קודם‬ ‫מהמכונות האלה.‬
‫מה כדאי לי לאכול?‬
‫מה לכל הרוחות? תגיד לי שלמחירים האלה‬ ‫יש אפסים מיותרים!‬
‫אמרתי לך. זה בית ספר לילדים עשירים.‬
‫לעזאזל. סנובים ממעמד גבוה שכמותכם.‬
‫תירגע, רין! המנה הכי זולה היא ארוחת צהריים‬ ‫ב-1800 ין. אני אשלם בשבילך!‬
‫להוריד את המחירים בקפיטריה של הסטודנטים?‬
‫אני חושש שזה בלתי אפשרי.‬
‫כדי להגיש מאכלים באיכות הכי גבוה,‬ ‫אנו רוכשים מצרכים באיכות הכי גבוה‬
‫ומעסיקים שפים באיכות הכי גבוהה, מבינים?‬
‫הקפטריה של הסטודנטים לא צריכה להיות‬ ‫באיכות הכי גבוהה,נכון?‬
‫אוכל הוא תרבות. חייו של אדם מועשרים מכך‬ ‫שהוא חווה מאכלים באיכות הגבוהה ביותר.‬
‫אומר מי שאוכל אטריות מספל.‬
‫אז לפחות תן לנו דמי כיס!‬
‫אוי לי... ממש לא מתאים לי לשכוח לגמרי‬ ‫פרט שכזה.‬
‫בסופו של דבר, גם בנו של השטן צריך‬ ‫לחיות ממשהו, לא?‬
‫וואו! שטר של 2,000 ין!‬
‫שטר רפאים שאמרו שקיומו הוא אגדה עירונית.‬
‫מצוין, אני יכול לקנות בזה עשר‬ ‫לחמניות יקיסובה.‬
‫לפני שאשכח, תקבלו תשלום בכל עשירי לחודש,‬ ‫בסדר?‬
‫כל חודש? זה לכל החודש?‬
‫נכון.‬ ‫-אנחנו לא יכולים לחיות מזה, טמבל!‬
‫מה זה, כעס?‬
‫בסדר גמור, מה עם שטר ישן של ין?‬
‫התמונה של טייסוקה איטגקי שעליו‬ ‫זו החביבה עליי.‬
‫כאילו שאכפת לי ממה שחביב עלייך!‬
‫תירגע, רין!‬
‫זכורמה אבא היה אומר.‬ ‫"אדם לא יחיה על לחם לבדו".‬
‫טוב, הרצאות לא ממש משביעות, אתה יודע.‬
‫תקשיב, זה בסדר מבחינתך?‬
‫אתה מרוצה מדמי כיס עלובים של 2,000 ין?‬
‫טוב, יש לי עבודה כמדריך,‬
‫וגם משלמים די טוב כמגרש שדים.‬
‫בוגד שכמותך!‬
‫חכה. יש דרך אחת שבעזרתה לא תרעב למוות.‬
‫לבשל בעצמי?‬
‫אני אתן לך את הכסף למצרכים. אתה תכין‬ ‫ארוחת צהריים לשנינו.‬
‫ככה אני יכול לחסוך כסף ואתה לא תצטרך‬ ‫להיות מודאג לגבי ארוחת הצהריים.‬
‫חוץ מזה, בישול הוא הדבר היחיד שאתה טוב בו.‬
‫ויותר חושב, אומרים שבנות אוהבות בחורים‬ ‫שיודעים לבשל.‬
‫באמת?‬
‫זה אומר שהגיע הזמן שאשחק אותה!‬
‫רין בטח יתעורר מוקדם יותר אם הוא יצטרך‬ ‫להכין ארוחת צהריים.‬
‫ואם יציעו לי ארוחת צהריים כמו היום,‬ ‫אוכל לסרב בנימוס.‬
‫רק אצטרך להגיד, "מצטער, יש לי ארוחה משלי".‬
‫שתי ציפורים במכה אחת... לא, ארבע ציפורים!‬
‫אבל איפה אני אבשל? אין מטבח בחדר במעונות.‬
‫אתה יכול להשתמש במטבח המרכזי.‬
‫זה רק אתה ואני שם, בכל אופן.‬
‫היי, אתה לא צריך להתחיל כל כך מאוחר בלילה,‬ ‫אתה יודע.‬
‫צריך להכין ארוחת צהריים לילה קודם ואז‬ ‫להקפיא אותה.‬
‫למחרת, אתה מביא אותה קפואה לבית הספר,‬
‫והיא תפשיר לטמפרטורה המתאימה עד הצהריים.‬
‫סתם טיפ קטן של עקרות בית.‬ ‫-אני מבין.‬
‫הייתי שמח אם היית משקיע את אותה האנרגיה‬ ‫בלימודים.‬
‫סתום את הפה, טוב? עזוב אותי ולך לישון.‬
‫כן, אדוני. לילה טוב.‬
‫זה אמור להספיק.‬
‫זה היה עכבר?‬
‫אוי לא, כבר ממש מאוחר.‬
‫משקפופר עם פרצוף של חפרפרת!‬
‫למי קראת משקפופר עם פרצוף של חפרפרת?‬ ‫-סתום את הפה! לא אכפת לי כמה רעב היית,‬
‫יש דברים שאסור לעשות לעולם!‬
‫אל תעמיד פני טיפש! האוכל שהכנתי לנו‬ ‫לארוחת הצהריים...‬
‫אכלת את כולו, נכון?‬
‫לעולם לא הייתי עושה דבר כזה ואתה‬ ‫יודע את זה!‬
‫אז תגיד לי, מי כן? רק שנינו במעונות האלה,‬ ‫זוכר?‬
‫רק שנינו?‬
‫לא, זה לא...‬
‫בכל יום, תמיד שהגיע הזמן לאכול,‬ ‫תמיד היה אוכל לשנינו,‬
‫שתמיד אכלנו בלי לחשוב פעמיים...‬
‫אז מי בישל לנו את הארוחות האלה?‬
‫יש שם מישהו!‬
‫מישהו...?‬
‫מי?‬
‫בוקר טוב, בחורים!‬
‫מפיסטו?‬
‫אז זה היית אתה? מי שבישל לנו את הארוחות?‬
‫ממש לא. אני רק מחליף זמני.‬
‫מחליף זמני?‬
‫זה שאחראי על הארוחות שלכם הוא אוקובק.‬
‫אוקובק?‬
‫שמעתי את השם הזה בעבר.‬
‫אני חושב שהוא רוח תנורים.‬
‫רוח שמתגנבת למטבח בזמן שבני האדם ישנים,‬ ‫ומשפרת את טעם האוכל.‬
‫אני רואה שלא סתם אתה מדריך. תשובה נפלאה.‬
‫הוא מילא תפקידו נאמנה בתור מקורב שלי.‬
‫אבל אתמול,‬
‫בגלל ששניכם פלשתם לשטח של אוקובק,‬ ‫כלומר, המטבח,‬
‫הוא זועם עכשיו ומחרים את העבודה שלו.‬
‫נראה ל שאני מבין בערך את מה שסיפרת לנו.‬
‫אבל מה זה?‬
‫המנה המיוחדת של מפיסטו. שיבולת שועל‬ ‫בסיגון שדי.‬
‫בבקשה, טעמו מזה.‬
‫קדימה, אל תתביישו!‬
‫תודה על ארוחת הבוקר!‬
‫רין, תחזיק מעמד!‬
‫סבתא קוראת לי...‬
‫מי? מעולם לא פגשנו את סבתא שלנו!‬
‫לא משנה! מי שהיא לא תהיה, אל תלך איתה!‬
‫ללא קשר לסיבה, התנהגות לא נאותה של מקורב‬ ‫היא אשמתו של האדון שלו.‬
‫עד שמצב רוחו של אוקובק ישתפר,‬
‫אני אמלא את תפקידו ואכין את הארוחות שלכם.‬
‫ומה אם הוא לא יתגבר על זה?‬
‫כמובן שבמקרה כזה אהפוך להיות הטבח‬ ‫הקבוע שלכם.‬
‫רין!‬
‫יודע מה, האוקובק הזה או איך שקוראים לו,‬ ‫אני אשמיד אותו!‬
‫לא, אסור לך להשמיד אותו.‬
‫תראה, החזרתי את הכול להיות כפי שהיה.‬
‫בחייך, אולי תתגבר על זה כבר?‬
‫מה, אתה עדיין כועס?‬
‫על מה אתה כל כך כועס בכלל?‬
‫אם לא בא לך לבשל יותר, אז עוף מכאן!‬
‫אתה לא היחיד שיודע לבשל!‬
‫אז החלטת סוף סוף להראות את עצמך.‬
‫מאחר וסר פלס שם, השארתי את הכול לרין.‬
‫אבל יש לי תחושה רעה לגבי זה.‬
‫רין!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫רין!‬
‫סר פלס! מה קורה כאן?‬
‫הם נאבקו עד נשימתם האחרונה.‬
‫לא ריחמו אחד על השני בזמן ששחררו‬ ‫את כישוריהם וקסמיהם!‬
‫קרב בישול?‬
‫בכך שמתחו את שריריהם הקולינריים, הם גילו‬ ‫אחד את כישרונו של השני,‬
‫וכך נולדה לה חברות חדשה!‬
‫מנת האורז הייתה אדירה, אחי.‬
‫מה? אמרת "גם מנת האורז קטסו שלך‬ ‫הייתה מצוינת?"‬
‫בוא נעשה את זה! נכין את ארוחת הצהריים‬ ‫האולטימטיבית!‬
‫אני יודע שאנחנו יכולים לעשות את זה!‬ ‫על בטוח!‬
‫זה אחי הגדול... קורא תיגר על ההיגיון‬ ‫ביותר מדרך אחת!‬
‫יוקיו, זו ארוחת צהריים ביתית?‬ ‫-טוב, כן...‬
‫זה נראה טעים!‬
‫זה מדהים! אתה לא רק תלמיד מצטיין,‬ ‫אתה גם טבח מצוין!‬
‫לא, אחי הגדול הכין את זה.‬
‫אחיך הגדול?‬
‫כן, אחי הוא טבח מוכשר במיוחד, מבינות?‬
‫כל הכבוד, יוקיו! תמשיך להלל את כישוריי‬ ‫המטבח שלי!‬
‫אחיו הגדול של יוקיו!‬
‫אני לא מאמינה שהכנת את ארוחת הצהריים‬ ‫הזו בעצמך, אתה כל כך מגניב!‬
‫וכך מתחילה תקופת "פר ההרבעה" של חיי.‬
‫אחיך הגדול... זה הוא שם?‬
‫כאילו שבריון כזה יכול להיות טבח מוצלח!‬
‫תלמד אותי לבשל מתישהו?‬
‫לא הוגן! למד גם אותי!‬
‫לעזאזל, מה הקטע?‬
‫אוקומורה בוכה על ארוחת הצהריים שלו.‬
‫מעניין אם הוא באמת היה כל כך רעב?‬
‫אל תיצור איתו קשר עין. טיפשות זה מדבק.‬
‫כן, בטח! "בנות משתגעות על בחורים‬ ‫שיודעים לבשל!"‬
‫כל מה שעשיתי זה לגרום ליוקיו להיראות טוב!‬
‫שיאמי?‬
‫מה קורה? מה את עושה כאן?‬
‫שיאמי?‬
‫יוקי!‬
‫אוכל לעזור בעוד משהו?‬
‫קיבלנו משלוח של מלכיט, אז באתי כדי להביא‬ ‫את ההזמנה שלך.‬
‫מצטער שהיית צריכה לטרוח.‬
‫אם את כבר כאן, למה שלא תישארי לתה?‬
‫אבל...‬
‫היי, אין צורך להיות ביישנית. בואי!‬
‫אתן מאמינות על הבחורה הזו?‬
‫מפזזת לה ישר לתוך מעונות הבנים של יוקיו!‬
‫היא לא החברה שלו, נכון?‬
‫כמובן שלא! אין שום סיכוי!‬
‫היא עוזרת הבית או משהו, אני בטחה.‬
‫הוא היה מציע תה לעוזרת שלו?‬
‫בכל אופן, אנו לא יכולות ללכת עכשיו‬ ‫או שהעבודה שהשקענו תרד לטמיון.‬
‫בואו נחכה שהבחורה הזו תצא.‬
‫מקורב?‬
‫השף הראשי של המגורים שלנו.‬
‫אוקובק הוא גם מי שגם הכין את התה הזה.‬
‫זה טעים.‬
‫תודה רבה, אוקובק היקר.‬
‫אוי, לא. נהיה מאוחר. כדאי שאזוז עכשיו.‬
‫אל תדאגי.‬
‫מפתח קסום מחבר את המעונות האלה‬ ‫לחנות האספקה, זוכרת?‬
‫מצוין, באתי עד לכאן ברגל.‬
‫אלווה אותך.‬
‫תודה, יוקי!‬
‫"תודה, יוקי!"‬
‫שמעת את זה?‬
‫כמה זמן אתה מתכוון להמשיך לנופף?‬
‫"מספיק לי רק לשמוע שמישהו אומר‬ ‫שהאוכל שלי טעים"?‬
‫אף אחד לא שאל לדעתך, חבוב.‬
‫כמה זמן אנחנו עומדות לחכות?‬
‫כבר כמעט חצות.‬
‫אין לנו ברירה!‬
‫הילדה הזו עדיין לא יצאה משם.‬
‫אל תגידו לי שהיא עומדת לבלות את הלילה‬ ‫בחדר של יוקיו...‬
‫מה?!‬
‫אין ברירה.‬
‫אנחנו נכנסות פנימה!‬
‫איזה מהם הוא החדר של יוקיו?‬
‫חדר 602.‬
‫רגע. הריח הזה...‬
‫זה באמת מריח כאילו מישהו בישל...‬
‫זה מה שנכנס לארוחת הצהריים של מחר?‬
‫אל תגידו לי שהילדה הזו עשתה גם את זה!‬
‫הכנתי לך נקניקיית תמנון.‬
‫וקלמארי מטוגן בבקשה!‬
‫לא!‬
‫רק תראו... אני אטפל בזה!‬
‫הוא לא נוגע בארוחת שהכנו לו עם מקלות אכילה‬ ‫אבל הוא יוכל מה שהילדה הזו הכינה?‬
‫בלתי נסלח. פשוט בלתי נסלח!‬
‫היי, מה הייתה הצווחה הזו?‬
‫אוקובק... היי, אתה באמת אוקובק?‬
‫מה קורה פה, אוקובק?‬
‫היי, תראה...‬
‫אלו הבנות מהכיתה שלי.‬
‫אני לא רוצה אפילו לחשוב על זה, אבל אני‬ ‫יכול לנחש מה גרם לזה.‬
‫הוא התחיל לחמם אותן...‬
‫משהו לא בסדר.‬ ‫-אני רואה.‬
‫אם הוא מכין נזיד, הוא יהיה צריך להוסיף‬ ‫ג'ינג'ר ועלי דפנה‬
‫כדי להיפטר מהריח של הבשר הזה.‬
‫זו לא הנקודה!‬
‫זה חוק בסיסי בבישול. אם הוא שכח את זה,‬ ‫אז אוקובק...‬
‫היי! מה לעזאזל אתה מנסה לעשות כאן?‬
‫רין!‬
‫אוקובק, זוכר מה אמרת לי?‬
‫שזה מספיק שמישהו אוכל את האוכל שלך‬ ‫ואומר שהוא טעים.‬
‫מה הקטע עם החביתה הזו?‬
‫מלוח!‬
‫בזאת יש גם קליפת ביצה. מי הכין את זה?‬
‫רין!‬
‫אין סיכוי... אתה הכנת את זה?‬
‫אם זה לא טעים לך, אתה לא חייב את זה!‬
‫היי, אל תבזבז אוכל ככה.‬
‫תחזיר לי את זה, זקן!‬
‫אז אתה הכנת את החביתה הזו, רין?‬
‫בשביל ניסיון ראשון, כל הכבוד!‬
‫תודה על הארוחה.‬
‫נכון...‬
‫מה שחשוב בבישול זה האפשרות‬ ‫לראות מישהו מחייך.‬
‫אם מישהו אומר שהוא אוהב את הבישולים שלי,‬ ‫זה משמח אותי.‬
‫זו הסיבה שאני אוהב לבשל.‬
‫וזה מה שמניע אותי לבשל.‬
‫המנה הזו שאתה מחמם עכשיו...‬
‫נראה לך שמישהו יגיד לך שהוא טעים?‬
‫אבל למה... למה שלא תאכל את זה?‬
‫היי, אוקובק דיבר! זה לא הוא!‬
‫רגע, אל תגיד לי שזה...‬
‫אחרי ש... אחרי שהכנו לך ארוחת צהריים...‬
‫רצינו שתאכל אותה, יוקיו...‬
‫אני מבין.‬
‫זו המררות שלך הבנות האלה שגרמה‬ ‫לאוקובק לצאת משליטה.‬
‫זה אומר...‬
‫אתה מי שגרם לכל זה.‬
‫קדימה, בתיאבון! הבנות האלה השקיעו‬ ‫את הלב והנשמה בארוחות הצהריים האלה!‬
‫אני מוכן להתערב שהן טובות ומלוחות‬ ‫וגם ממש טעימות.‬
‫למה אני?‬
‫אני מבין. אז אכלת עד הביס האחרון את מה‬ ‫שהיה בקופסה ההיא, לבד?‬
‫אני מוכרח לציין, המדריך אוקומורה,‬ ‫איזה פתרון מבריק!‬
‫אתה יכול להפסיק להיות מודאג משלושת‬ ‫התלמידות ההן.‬
‫החל מהיום, הן חזרו ללמוד.‬
‫הודות לך, אוקובק גם חזר לעצמו.‬
‫נצל בבקשה את ההזדמנות הזו כדי לנוח עוד‬ ‫יום או יומיים בערך.‬
‫יום טוב.‬
‫היי!‬
‫מה זה?‬
‫הכנו לך את "ארוחת הסיבולת" המיוחדת הזו,‬
‫כדי שתחזור לעמוד על הרגליים כמה שיותר מהר!‬
‫קדימה, בתיאבון! בלוס כאילו אין מחר!‬
‫אני פוחד מארוחת צהריים.‬
‫זה לא במקרה‬
‫שפגשתי אותך‬
‫זהו לכאורה הגורל‬
‫כדי שנוכל לשמור‬
‫על הניצוץ בעינייך‬
‫בואי נמשיך להביט זה בזו‬
‫תהיי איתי בבקשה‬ ‫אם לבי‬
‫ילך לאיבוד יום אחד‬
‫אני רוצה שתפתחי את הדלת לעתיד‬
‫מוכנים, מוכנים להמריא‬
‫בואי נעוף מכאן אל העתיד הלא נודע‬
‫אז אל תעזבי את ידי, חברתי‬
‫מוכנים, מוכנים להמריא‬
‫אל המקום אליו הולכים החלומות‬
‫המחזקים את הקשר‬
‫בין הידיים שלנו‬
‫מוכנים, מוכנים להמריא‬
‫אל המקום אליו הולכים החלומות‬
‫המחזקים את הקשר‬
‫בין הידיים שלנו‬
‫בשבוע הבא נערוך מחנה טירונות כדי‬ ‫להכין אתכם לבחינות שלכם.‬
‫שיאמי, מה את עושה שם למטה?‬
‫אני רוצה שתהיה ידיד שלי!‬